BIROU DE TURISM - FRANȚA
SA PRINZI UN HOT
DACĂ IUBEȘTI VIAȚA O SĂ IUBEȘTI FRANȚA
Bijuteriile mele! Am fost jefuită! Cineva mi-a furat bijuteriile!
Ajutor! Poliția!
Diamantele mele! Au dispărut! Ajutor!
COMISAR DE POLIȚIE
PISICA DĂ TÂRCOALE DIN NOU?
DĂ TÂRCOALE DIN NOU FOSTUL SPĂRGĂTOR JOHN ROBIE?
STAȚIUNI MONDENE SUNT JEFUITE
SE SPUNEA CĂ ROBIE, EROU AL REZISTENȚEI, E UN ALT OM
Politia e aici.
Monsieur Robie?
Lepic, Mercier. Monsieur Robie, suntem de la poliție.
Facem cercetări în legătură cu niște furturi de bijuterii.
Credem că ne-ai putea furniza niște informații utile.
Ești așa de amabil să ne însoțești la biroul nostru din Nisa?
Îmi permiteți să îmi pun ceva mai de stradă?
Sigur.
Hai vino.
Ce se-ntampla ?
Ma scuzati.
In sfarsit.
- OK. - Ai plecat în grabă?
- Au venit după mine acu o ora. - Poliția?
- Erau cinci. - Firește, ești nevinovat.
Nu am mai furat bijuterii de 15 ani.
- Onestitatea! - Îți dă un sentiment plăcut.
Ce zici de bucătăria mea? Funcționează ca o mașină.
Ca mica noastră trupă din Rezistență în timpul războiului.
Tăiat, feliat, ca în vremurile bune.
Ei cred că sunt răspunzător de aceste jafuri, nu-i așa?
- Au fost cu tine în închisoare. - Noi suntem primii suspecți.
După război, i-am obligat să fie cinstiți.
N-am vrut să încalce regulile eliberării condiționate și să revină la zdup.
Dacă încalc acest reguli, o să mă închidă pe vecie.
Am venit să le spun, lor și ție, că nu am nimic de-a face cu jafurile.
Eu poate te cred, dar camarazii tăi cred că le trădezi încrederea.
I-aș crede în stare să comită chiar ei aceste jafuri.
Oameni simpli fără educație?
- Nu, Robie. - Monsieur Bertani?
Scuză-mă, mă cheamă afacerile. Nu pleca.
"Bonjour", Foussard.
Coincidența e un lucru teribil.
Aceste jafuri au toate amprenta ta, dar tu te pretinzi nevinovat.
Nu doar pretind. Insist!
Nu înțeleg cum de mă poate imita așa de perfect hoțul ăsta.
E cineva care îmi cunoaște tehnica, poate cineva din poliție.
Vezi.
Alege victimele perfecte și nestematele care trebuie.
Se cațără pe ziduri, peste acoperișuri, nu lasă nici o urmă și dispare în noapte.
Exact ca John Robie, pisica.
- Nu mă crezi! - Ești nervos ca o pisică.
Dacă l-ar prinde cineva pe imitatorul ăsta, ne-am regăsi liniștea.
Sigur.
Poliția caută pe cine nu trebuie. Cineva trebuie să îl vâneze pe cel care trebuie.
- Într-o zi o să facă o greșeală. - Există o singură soluție, si trebuia sa-mi dau seama mai devreme.
Trebuie să îl prind eu însumi pe acest imitator.
N-ai putea să faci mai mult decât poliția.
Ba aș putea și sunt singurul, pentru că pot să i-o iau înainte,
să îi ghicesc următoarea mișcare și să îl prind cu mâna în caseta cu bijuterii.
Nimeni nu o să te creadă.
Și acum cine mă crede? Timpul e cea mai mare problemă.
Trebuie să îl prind înainte să audă că sunt pe urmele lui.
Am nevoie de informații mai bune, de felul celor care se obțin în luni de zile.
Cum ar fi cine are bijuterii bune de furat?
Da. Unde locuiesc, unde își țin nestematele, cât de mult beau.
Dacă au sau nu câini, puști, servitori, asigurare.
S-ar putea să te ajut, de dragul trecutului.
- Ce informații ai? - M-ai făcut să îmi amintesc de ceva.
Acum două zile, a venit aici un bărbat.
- Nu mi-a plăcut de el. - De ce nu?
M-a chemat la masa lui, m-a întrebat despre infractori și infracțiuni.
Pe mine, un respectabil patron de restaurant.
- Știe ceva despre jafuri? - Îmi pune întrebări ciudate.
Refuz să răspund. Apoi mă întreabă ce bijuterii poartă clienții mei.
Îmi zic în sinea mea, "Ai ceva de-a face cu această nouă pisică."
"Poate tu ești noua pisică."
Domnule, comisarul se afla aici.
Este singur ? Nu, cu doi oameni.
Fiica lui Foussard o să te ducă cu șalupa la clubul de pe plaja din Cannes.
Așteaptă acolo să fii sunat. Asa am sa fac.
- Dle Pisică, să mergem. - Danielle, fă-mi o favoare.
- Nu-mi spune pisică. - Acord numai o favoare pe zi.
- Faci te rog ce-ți cere tatăl tău? - Te-am atins într-un punct sensibil?
Foarte bine. Veti vedea toti.
A plecat cu barca. Hai sa dam telefon.
- Ne uzi de tot. - Trebuie să fie adevărat.
- Pisicilor nu le place apa. - Nu menționa din nou cuvântul acela.
- Omul nu trebuie să-și regrete trecutul. - Nu regret decât un lucru.
Că nu m-ai cerut niciodată în căsătorie?
Nu, că te-am învățat limba engleză.
Mi-ai predat doar substantivele. Adjectivele le-am învățat singură.
- Cuvântul pisică e un substantiv. - Nu cum îl folosești tu.
Pentru tine înseamnă excitație, pericol, bogăție.
Ce zici de cuvântul acesta, "bogăție"? Înseamnă avere.
- La ce te gândești? - La nimic.
Mă gândeam la tine. Mi te închipuiam în vila ta scumpă.
Bucurându-te de viață, iar noi muncim prostește pentru un colț de pâine.
Și eu muncesc, cultiv struguri și flori.
Și rubine și diamante și perle.
Școala a început din nou.
Profesorul Robie va ține o oră despre altoitul la fund în viteză.
Nu mă poți atinge. Am absolvit. Te duci în America de sud?
Nu, doar până la clubul de pe plaja din Cannes.
Întotdeauna am visat să merg în America de sud.
Lumea spune că e pământ virgin.
Știu să gătesc, să cos,
să îmi țin gura și să fac comerț pe piața neagră cu bijuterii furate.
Nu cumva crezi că sunt răspunzător de toate jafurile astea recente?
Așa cred.
Da, împreună cu tatăl tău și amicii mei din Rezistență.
Există o mare deosebire. Ei sunt supărați pe tine. Eu nu sunt.
Ascultă cu atenție. Am furat odată, demult. Am ajuns la închisoare.
Știu. Ați evadat, ați intrat în Rezistență și ați devenit eroi.
Am vrut să compensez lucrurile pe care le-am făcut. N-am mai furat de atunci.
Știu ce aveți. O grațiere care nu valorează nimic.
A fost o eliberare condiționată, și am luptat șase ani să o câștigăm,
aceia dintre noi care au scăpat.
Eliberarea asta condiționată nu prea are valoare.
N-a fost retrasă din circulație.
- Nici vorbă de America de sud? - Nu, doar clubul de pe plaja din Cannes.
Ei bine, atunci ar trebui să ne grăbim.
Avionul acela e probabil al poliției.
Ce prostie. Ma bag inauntru. Bine.
- Ce face acum? - Se întoarce pe deasupra noastră.
- Bun. Păi, fă-i cu mâna. - Să zicem că nu e genul meu.
Fă totuși cu mâna, ca și cum ai fi o fată drăguță ieșită la plimbare.
Ei bine...
Nu chiar așa de drăguță. Doar vrem să scăpăm de el.
- Cât mai e până la club? - Cam 15 minute.
Când ajungi acolo, trage la țărm și amestecă-te printre celelalte bărci.
- Și pe urmă? - Mă dau jos.
- Îți las ție hainele. - Dar sperai să nu ieși în evidență!
Nimeni nu o să mă recunoască în ăștia.
Domnule, sunteti cautat la telefon.
- Alo? - Tipul despre care ți-am vorbit.
Tipul care se interesează de bijuterii.
O să te aștepte în piața de flori din Nisa.
O să te găsească. I-am spus că o să dai cu banul în aer.
Pajură?
HH Hughson, de la firma Lloyd's din Londra.
Tu ești omul care știe cine posedă cele mai prețioase bijuterii de pe aici?
- Noi asigurăm piesele importante. - Asigurare? Ăsta e un joc de noroc.
Să zicem un plasament de pariuri?
Da, să zicem pariuri. Am unul riscant pentru tine.
Un mic ajutor pentru câteva din pierderile tale.
- Așa mi-a spus dl Bertani. - Te interesează?
Propunerea sună interesant, deși e un pic neortodoxă.
E un da sau un nu?
- Dragă dle Robie... - Smith.
Scuză-mă. Ai fost vreodată căsătorit?
- Nu. Cu ce are asta de-a face? - Te-ar putea ajuta să înțelegi.
Eu am două neveste. Felicity și biroul de la Londra.
Trebuie să mă dovedesc demn de ambele.
Înțeleg. Ele n-ar fi de acord să îmi dai o listă a clienților?
Oficial, te încadrezi în categoria risc extrem de ridicat.
Ne vedem mai încolo.
E o plăcere să dai de un agent de asigurări căruia îi place să achite polițele.
- Neoficial, poți spera. - Eram sigur că așa va fi.
- Ne asumăm amândoi un mare risc. - Ce ți se întâmplă dacă sunt prins?
- Aș putea fi făcut de rușine sau criticat. - Pe mine m-ar putea închide pe vecie!
Nu ți-ai ales meseria potrivită.
Să ajungem la o înțelegere. Îți fac o favoare.
Eu îmi asum riscurile, tu iei înapoi bijuteriile.
Dle Smith, am impresia că numai un om cinstit ar putea fi atât de prostănac.
Multumesc.
- De cât ai nevoie? - Șase nume.
Altceva?
Adrese, obiceiuri, descrieri ale pietrelor și monturilor.
Să presupunem că ajunge la cine nu trebuie?
A și ajuns, dacă nu ești tu hoțul. Unde stai?
Carlton, Cannes.
Lasa-ma in pace.
Nu, dragă amice, nu în miezul zilei.
Domnilor, e gata masa.
Multumesc Germaine.
Ia-l la masă cu tine.
Haide.
În actualele condiții, crezi că merită să i se facă publicitate?
N-a părăsit vila de ani de zile.
- Cum îți place locul? - Imens.
E un fel de rai, unde visează să ajungă omul când iese la pensie.
În legătură cu lista de clienți care au bijuterii ce merită furate.
- Să nu ne bucurăm mai întâi de prânz? - Nu vreau să par nerăbdător.
Dar trebuie să am ceva convingător pentru magistrat.
Au un obicei frumos aici.
Libertate provizorie bazată pe dovezi insuficiente.
S-ar putea să nu țină mult pentru mine.
- Ai fost în armata clandestină. - Am fost în Rezistență.
- Ai ucis mulți oameni? - 72.
Știu ce ți-ar fi făcut plăcere. Nici unul n-avea asigurare.
Ești un om cu un evident bun-gust în toate.
- Cum ai... De ce ai...? - De ce m-am apucat de furat?
Ca să trăiesc mai bine, ca să posed lucruri,
ca să dobândesc acel bun gust care îți place și la care nu vreau să renunț.
- Ai fost sincer necinstit? - Am încercat să fiu.
Credeam că o să vii cu o poveste tristă,
mama care a fugit de-acasă când erai mic, tatăl care te-a bătut.
Nu. Eram cu o trupă americană de trapeziști, într-un circ în turneu european.
Circul s-a închis, așa că mi-am folosit agilitatea într-un scop mai profitabil.
Nu te aperi cu nimic altceva?
Am furat doar de la oameni care nu flămânzeau. Dă-mi farfuria.
- Budincă Lorraine, o să-ți placă. - Am auzit de ea.
- Este foarte delicios. - Da.
E minunată. Foietajul e ușor ca aerul.
Germaine are mâini sensibile, o atingere extrem de ușoară.
Se vede.
A sugrumat cândva un general german, fără nici un sunet.
Extraordinară femeie.
Înțeleg că ai fost un fel de Robin Hood modern.
Ai dăruit cea mai mare parte a foloaselor infracțiunii tale.
Am păstrat totul pentru mine. Să fim sinceri, am fost un hoț sută la sută.
- Ca tine. - Ascultă, ia-o ușurel.
Stai așa. Ai luat vreodată dintr-un hotel o scrumieră sau un prosop?
Suveniruri, se așteaptă la asta.
Poți să decontezi banii de mâncare, nu-i așa?
Masa asta e gratuită. Ai de gând să o scazi din decontul tău?
- Nu, ar fi o prostie. De acord? - Da.
Ești un hoț. Firește, doar unul amator.
Dar te va ajuta să simpatizezi cu noi, profesioniștii.
- Nu înțeleg. - Gândește-te din perspectiva asta.
- Îți pare rău că ai luat scrumiera? - Chiar în clipa asta, da.
O să-ți pară rău că n-ai decontat și prânzul ăsta.
Nu pot să scad orice flecușteț. N-aș avea atâta timp la dispoziție!
Într-o zi, o să-ți dorești să fi avut.
Dacă lipsește o scrumieră, nu vin după tine.
Dacă dispare o brățară cu diamante, încep să strige, "Robie, Pisica!"
Tu nu trebuie să îți dovedești zilnic onestitatea. Eu trebuie să o fac.
Să trecem la treabă. Lista.
- Te supără ceva? - I-am spus poliției.
- Nu mă așteptam să le placă. - S-au gândit că e o idee splendidă.
Speră că vei furniza dovezile care te incriminează.
A, da. Trebuia să fie ceva în genul ăsta.
- Și dacă iese totul prost? - Îți pierzi vremea.
O treabă foarte bine pusă la punct. Bea niște vin, Hughson.
Da, cred că o să beau.
Aș vrea să fi știut pe cineva de la asigurări când m-am apucat de spargeri.
Să vedem, prima mea momeală va fi această dnă Stevens,
americanca cu diamantele și o fiică.
Iau mâine cina cu ele. Aș putea să aranjez o întâlnire.
În meseria asta nu poți proceda cinstit. Să-ți amintești asta.
N-ar fi mai bine dacă ați lăsa bijuteriile în seiful hotelului?
Nu le-am cumpărat pentru la bătrânețe. Le-am cumpărat să le port.
Ține-ți banii. Poți să faci o mică înșelăciune la decont.
Serviciul Frantuzesc. Serviciul Frantuzesc.
Asta e Franța.
Toată lumea primește bacșiș, fie că merită, fie că nu. Așa e legea.
Oriunde mergi, te plângi de bacșișuri.
Și voi continua să mă plâng. Tocmai am plătit pentru acest privilegiu.
Să mergem la cazino. Vreau să îmi încerc norocul.
Poate că ar trebui să le trimit banii prin poștă. Nu, Pierre, nu-mi permit asta.
Arată bine! Nu m-ar deranja să ți-l cumpăr.
- Mamă! - Haide.
- Dlui Hughson poate nu-i place pariatul. - Oricui îi place, chiar și ție.
Îmi displace foarte mult.
Când miza o să fie cum trebuie, o să pariezi.
E imitație? Cu adevărat? Adică bijuterii false?
Ce se poate face în ziua de azi! Cu greu le poți distinge de cele autentice.
Mai bune decât orice în Oregon.
- Aproape totul e așa! - Mulțumesc.
Baccarat e jocul meu favorit. De ce m-ai lăsat așa de aproape de pungașul ăsta?
A, n-ai fi zis?
Îmi pare teribil de rău, doamnă. Nu-i nimic domnule, nu a fost nimic grav.
Doamnă, dar era un jeton de 10.000 de franci.
Poate că ea... Doamnă, dacă nu mă credeți, e în regulă.
Mulțumesc. Și eu am încredere în dvs. N-o să le număr.
Dacă ar fi aici Jeremiah!
Zburatul ăsta de la Palm Springs la St Moritz și pe Riviera,
ar crede că e o prostie.
Obișnuia să spună, "N-aș fi un plimbăreț de societate
nici dacă mi s-ar promite că voi trăi veșnic."
I s-a îndeplinit dorința. Dle Burns, de unde ziceai că ești?
- Oregon. - Jeremiah te-ar fi plăcut.
Un om cu picioarele pe pământ, așa era el.
Nu și-a dat niciodată seama de valoarea pământului pe care stătea.
- Aveam o fermă... - Mamă, te rog.
Pe dl Burns l-ar interesa. Aveam o fermă, nu una foarte mare.
Fără canalizare. Un lucrușor acolo, în sălbăticie.
Jeremiah n-a apucat să afle ce aproape era de 20 de milioane de barili de petrol.
Bourbon e singura băutură. Poți să torni toată șampania aia în Canalul Mânecii.
De ce trebuie să aștepți 80 de ani ca s-o bei?
Vii grozave, butoaie uriașe în care se tot învechește,
bieți călugări alergând să o încerce,
ca să poată spune o femeie din Oklahoma că o gâdilă în nas!
Mamă, ar trebui să mergem la culcare.
Nimeni nu-mi mai spune Jessie.
Dle Burns, ai vrea să îmi spui Jessie?
- Aș fi fericit să o fac. - Bine.
Dle Hughson, ai vrea să îmi spui Jessie?
- Dacă vă face plăcere. - Îmi face.
- Dle Burns, ai spus cherestea? - Corect.
Cum de nu i-ai făcut avansuri fiicei mele? Nu zice, "O, mamă!"
- Dle Burns, ți-am pus o întrebare. - Foarte drăguță.
Atrăgătoare în genul liniștit.
Prea amabilă. Regret că am trimis-o la școala aia de bune maniere.
- Au manierat-o de tot! - Haide, mamă.
La culcare, așadar, unde mă pot cuibări lângă bijuteriile mele.
Știi, dle Hughson, deși sunt așa de rare și de minunate,
aș prefera să am 100.000 de Jeremiah.
- Mă duc și eu în culcușul meu. - Vă conduc până la apartamentul dvs.
- Foarte amabil. Haide, Jessie. - Faci mulți bani cu cheresteaua?
În prezent, se construiește din plin.
Te superi dacă fac niște cercetări în ce te privește?
Deloc. Cu ce scop?
Dacă aș fi de vârsta lui Francie, ai părea prea bun ca să fii adevărat.
Mulțumesc. Știți, pe aici e foarte puțină cherestea.
De ce ai venit pe Riviera?
Ca să întâlnesc pe cineva încântător ca dvs.
Băiete, acum chiar că o să pun să fii cercetat!
- Nu intri? - Eu sunt la celălalt capăt.
Cu cât s-a ales?
Nestematele erau asigurate pentru 35.000 de dolari.
Unul pierde, altul câștigă.
Te înțeleg. E cam neplăcut să trebuiască să trimiți vești proaste la birou.
Am asigurat-o personal pe doamna Leroux.
Cel puțin știi că spărgătorul... Cum i se spune?
- Pisica. - Da.
E încă prin preajmă și se apropie tot mai mult. Asta e ceva, nu-i asa?
Dnă Stevens, vă rog, n-ați vrea să vă țineți bijuteriile în seiful hotelului?
- Port seiful în jurul gâtului? - Nu la modul literal.
Compania dumitale de asigurări are un șoc de câte ori se fură ceva.
Dacă nu te țin baierele, n-ar fi trebuit să accepți pariul meu.
- Vrei să nu-l achiți? - Dacă vă sunt furate, veți primi bani.
Dar n-am putea înlocui afecțiunea pe care o purtați acelor piese.
Nu port mai multă afecțiune acelor bijuterii
decât aș purta unui bilet de tren.
Sunt drăguțe și îi dau posibilitatea fiicei mele să meargă în diverse locuri
și să nu îi fie rușine cu mine, adică prea rușine cu mine.
- Bună dimineața, dle Hughson. - Bună dimineața.
- Dle Burns. - M-ai chemat.
Mă gândeam să mergem la înot sau, dacă nu ești în formă, să facem plajă.
Cred că reușesc să mă țin la suprafață. Multumesc.
Dl Hughson ne-a povestit despre un jaf.
Cine?
Madame Leroux, soția unui înalt oficial din guvern. 35.000 de dolari.
Păcat. Ar trebui să vă găsiți o meserie mai veselă.
Faimosul hoț de bijuterii, Pisica, acționează din nou.
Mamă, tu ești la rând.
Sunt asigurată.
- Mă duc să-mi iau slipul de baie. - O să cobor în câteva minute.
Am sa-mi iau si eu ceva si cobor in cateva minute.
La revedere doamna Stevens.
- Succes la vânătoare, Hughson. - Numai un minut.
- Nu trebuia să...? - Nu trebuia să ce?
- Aseară am vorbit să mergem sus. - Sus?
- Sus cu trenul funicular. - Nici nu știu cum se scrie funicular!
Ce faci în după-amiaza asta?
Un agent imobiliar mi-a dat o listă cu vile de închiriat.
Așa de lungă vacanță vrei să-ți iei?
Aș putea chiar să mă retrag aici.
Unele dintre vile nu sunt în stare bună. Trebuie examinate acoperișurile.
Nu lăsa jaful să îți strice ziua. Sunt doar niște bani, nici măcar ai tăi!
Să îl rog pe directorul cu protocolul să ne facă cunoștință?
Nu, mă întrebam care e cea mai bună ieșire.
- Mediterana e în direcția asta. - Sunt un parior. Să încercăm pe aici.
Aveți un mesaj.
Mulțumesc.
ȚI-AI FOLOSIT 8 DIN CELE 9 VIEȚI. NU ȚI-O RISCA PE ULTIMA.
Ai comis un jaf destul de dificil aseară.
Rutină pură.
Furi o mică avere și după aceea stai la plajă cu o frumusețe americană.
De aceea e nevoie de o mică avere.
- E următoarea ta victimă? - E o prietenă utilă.
Vechii tăi prieteni din Rezistență care lucrează la restaurant,
le-au strigat tot felul de insulte polițiștilor când te-au lăsat să scapi ieri.
Ar fi grosolan din partea mea să întreb cine a anunțat poliția?
Nu le spun niciodată nimic la "copoi".
Cineva a făcut-o.
Dar ar fi fericiți dacă ai fi prins în timpul următorului tău jaf.
E drăguț să știu că am prieteni.
- Poate că ar fi mai bine. - Vreun motiv anume?
I-am auzit vorbind în bucătărie: ce păcat dacă trebuie să o omoare pe Pisică.
Vor face tot ce pot ca să evite închisoarea.
Poliția mă vrea în închisoare. Vechii mei prieteni mă vor mort.
- Pisica mă vrea plecat din oraș. - Ce vrei să spui?
Mi-a trimis un mesaj. E pe punctul să îmi cadă cerul în cap.
E o prostie să rămâi aici fără să știi ce ți s-ar putea întâmpla.
Dacă ai fi în America de sud cu mine, ai ști ce se va întâmpla.
Dai impresia că e ceva periculos.
Ar fi mult mai frumos să fii ucis de dragoste, nu?
Stai să-mi scot apa din urechi.
John, tu știi ce fel de oameni sunt la restaurantul Bertani.
Or să-ți facă ceva.
Da. Mai bine mă întorc.
Ce are ea în plus față de mine, cu excepția banilor?
Iar tu ai destui.
Danielle, tu ești doar o fată. Ea e o femeie.
De ce vrei să cumperi o mașină veche dacă poți lua una nouă mai ieftin?
O să meargă mai bine și o să dureze mai mult.
Mașina mea cea veche tocmai a plecat.
Nu, a devenit amfibie. M-am gândit să văd care e marea atracție.
- Și să fac cunoștință. - Nu mi-ai spus cum te cheamă.
- Danielle Foussard. - Dra Stevens.
Ce mai faci? Dl Burns mi-a spus așa de puține lucruri despre tine.
- Ne-am cunoscut acum câteva minute. - Așa e, câteva minute.
Doar acum câteva minute. Și vorbiți ca niște prieteni vechi.
Așa e Franța, prietenoasă și călduroasă!
Întrebam despre închirierea unor schiuri nautice. Vrei să te învăț?
Mulțumesc, dar sezonul trecut am câștigat campionatul.
- A fost doar o idee. - Sunteti siguri ca vorbeați despre schiuri nautice?
S-ar fi zis că tocmai conjugați niște verbe neregulate.
- Spune ceva drăguț, Danielle. - Arată mult mai bătrână de aproape.
Unui simplu copil, tot ce are peste 20 de ani i se pare bătrân.
Copil? Să ne ducem la apă mai puțin adâncă să discutăm asta?
- Te distrezi? - E foarte frumos, soarele și totul.
E prea mult pentru mine. Ne vedem la hotel.
Nu mi-ai spus de ce franțuzoaicele sunt mai seducătoare decât americancele.
Știu eu ce-aș vrea să-ți spun!
Poftim.
Multumesc.
Acum ai timp pentru mine?
- Îmi pare rău că am stat așa de mult. - Mă gândeam că o să stai mult mai mult.
Ce zici de un cocteil? Îți convine ora șase?
Putem vorbi despre asta pe drum.
- Încotro? - Să-ți închiriezi o vilă.
- Alegerea unei vile e ceva personal. - Am mașina cu mine.
Și un prânz cu pui și bere.
Ți-aș cere prea mult. O călătorie obositoare, praf...
Precis ai să te rătăcești. Un străin care nu știe limba.
Aveam de gând să angajez un șofer care vorbește engleza.
Îți cer un preț en-gros.
- Și fără bacșiș. - Condițiile sunt foarte generoase.????????????????
- Prea generoase ca să refuz. - Așa sunt de obicei.
- Unde ai mașina? - Chiar acolo.
Se pare că nu pot ieși din asta cu grație, așa că să mergem.
Am așteptat să amintești de sărutul pe care ți l-am dat aseară.
Acasă în Oregon ai fi fost considerată o fată care știe ce vrea.
- Unde în Oregon? Râul Rogue? - Unde te-ai născut?
Într-un taxi, la jumătatea drumului dintre casă și spital.
Am locuit în 27 de orașe diferite.
- Aleargă cineva după tine? - Băieții.
Poți să te oprești acum din alergat.
Când a murit tata, au găsit petrol pe pământul nostru. Am început să voiajez.
- Tații băieților alergau după tine? - Da.
Am avut o senzație ciudată că îmi vor banii.
Sunt impresionat.
În Oregon, ai fi fost considerată o fată bogată, care știe ce vrea.
- Banii îi joacă pe cei mai mulți oameni. - Crezi asta?
- Am dovedit-o. - Ești o fată deosebită.
- E bine sau e rău? - E bine.
Știi ce vrei, te duci după acel lucru. Nimic nu te oprește.
O spui ca pe ceva banal.
Ești lozul cel mare cu admirabile trăsături de caracter.
Știam asta.
Acționezi rapid. Nu pierzi timp cu preliminariile.
Nu numai că mi-a plăcut acel sărut. Am fost foarte impresionat de eficiența lui.
Cred în limitarea la esențial.
Mă inviți la micul dejun, o partidă de înot, acum mersul cu mașina.
Dră Stevens, ești o fată la un milion.
E un compliment de rutină, dar îl accept.
- Pot să îți pun o întrebare personală? - Speram că o s-o faci.
Ce te aștepți să obții fiind drăguță cu mine?
- Mai mult decât ești dispus tu să oferi. - Știu.
Te afli în Europa ca să cumperi un soț.
- Bărbatul pe care îl doresc nu are preț. - Asta mă elimină pe mine.
Ai dreptate. Dă-mi o femeie care știe ce are în cap.
Nimeni nu îți dă o astfel de femeie. Trebuie să o cucerești.
- Vreo metodă specială? - Da.
Dar nu e bună dacă nu o descoperi singur.
- Ești sigur că asta e adresa? - E pe lista agentului imobiliar.
Stai să mă uit.
Să ne uităm la grădini. Nu e nevoie să îi deranjăm pe oameni.
Tu de ce nu ai un loc ca acesta?
Palatele sunt pentru regi. Noi suntem doar oameni obișnuiți cu cont în bancă.
Asta sună ca mama ta, nu ca tine.
Nu suntem așa de diferite. Câțiva ani și niște gramatică.
Și bijuterii. Nu porți niciodată nimic.
Nu îmi place să am lucruri reci pe piele.
- De ce nu inventezi diamantele fierbinți? - Prefer emoțiile mai palpabile.
- Ce te tulbură cel mai tare? - Îl caut în continuare pe acela.
Urma să ne uităm la grădini.
Mă interesa arhitectura. Începutul secolului, nu-i așa?
Nu pomenești niciodată de soția ta.
- N-am avut niciodată timp să mă însor. - Nu pari să te grăbești.
Ai venit aici ca să adaugi noi piese la jurnalul tău,
cum ar fi numele acelei fete franceze până la care ai înotat?
- În fond, tu ești la vânătoare de soț. - Nu era gelozie ce ai auzit.
Doar dezamăgire față de imaginația ta limitată. Adolescente franțuzoaice!
Pariez că ai copleșit-o, frumosul cherestegiu din America.
Pariez că i-ai spus că toți copacii tăi sunt sequoia.
Mie îmi sună a gelozie. Nu te rușina. Spune ce ai de spus.
- Ești oarecum egocentric. - Lupt cu focul împotriva focului.
- Dră Stevens? - Da, dle Burns?
- Știi la ce mă gândesc? - La ce?
- La tine. - Nu-mi pasă.
Spune-mi.
Ești o femeie răsfățată, nesigură de ea, obișnuită să îi atragă pe bărbați.
Nu sunt sigur dacă sunt atrași de tine sau de banii tăi.
- Nu se știe niciodată. - Altceva?
Ai nevoie de un lucru pe care nu am nici timpul nici înclinația să ți-l ofer.
Și ce anume?
Două săptămâni cu un bărbat bun la cascada Niagara.
Mi-e foame. Cum a rămas cu picnicul?
Nu înainte de a ajunge la locul de picnic.
- Pe care l-ai ales. - Pe care l-am ales.
- E departe? - La câțiva kilometri.
- Singuratic și izolat? - Firește.
Atunci de ce lâncezim așa?
Este exact ceea ce îmi trecea și mie prin minte.
- Încetinește. - Și să îi lăsăm să ne ajungă din urmă?
- Cine să ne ajungă din urmă? - Poliția care te urmărea.
Nu stiu despre ce vorbesti. Mă urmărea poliția?
Da, te urmărea poliția, John Robie, Pisica.
Minunată zi! Ai mai văzut vreun alt loc mai frumos?
Uită-te numai la culorile mării și ale cerului,
la clădirile roz și verzi.
Gândește-te la toate acoperișurile acelea pe care te-ai putea cățăra.
- Cum mi-ai spus? - John Robie.
Hoțul de bijuterii poreclit Pisica. Am citit despre tine în ziarul de Paris.
Poate că ai citit despre Pisica...
Credeam că ți-e foame. Coșul de picnic e în portbagaj.
Încearcă să mă păcălești, o să mă distrez spunându-ți cât de isteață am fost.
Deoarece nu sunt dl Robie ci dl Burns,
n-ar avea nici un sens, dar spune-mi cât de isteață ai fost.
- Primul lucru pe care l-am observat... - Lasă tonul ăsta încântat!
N-am mai prins niciodată un hoț de bijuterii. E stimulant. E ca și cum...
Ca și cum ai sta într-o baie fierbinte?
Să te servesc. Prima dată te-am văzut pe plajă la Cannes.
Ai venit înot la țărm de pe barca cu motor condusă de franțuzoaica aceea.
- Ai un deschizător? Mulțumesc. - Vrei picior sau piept?
Alege tu.
Asta era cu două zile înainte ca să apari drept dl Conrad Burns,
venit tocmai din America.
- Ai înotat? - Firește.
Nu mă dezamăgi sunând ca dl Burns.
- Nu pot fi decât eu însumi, dră Stevens. - Atunci fii tu însuți, John.
- Prefer Conrad. - Nu cred că vorbești serios.
E timpul să îmi spui Francie.
Au mai încercat să-i fure mamei bijuteriile.
Când am citit despre... tine în ziar, un articol mic, dar mi-a sărit în ochi,
am fost sigură că mama o să-ți atragă atenția.
Așa e, pentru că mi-a plăcut de ea.
- Până acum, dră Stevens... - Francie.
- Nu ai spus nimic isteț. - Așteaptă.
Următorul lucru pe care l-am observat a fost ceva remarcabil.
Toată seara te-ai uitat la mama mea, nu la mine.
- Te-am sărutat, nu-i așa? - Eu te-am sărutat pe tine.
- Nu mă uitam atunci la ea. - Te gândeai la ea.
- M-ai lăsat așa de ușor să plec. - Sunt un gentleman.
Un cherestegiu necioplit din nord-vest?
Trebuie să îmi amintesc să strig din când în când "Cade!"
Aici vine partea de istețime. Pur și simplu nu ești convingător, John.
Ești ca un american într-un film englezesc.
Nu vorbești ca un turist american.
Ghidurile turistice spun, "Nu te comporta ca un turist."
Nu vorbești niciodată de afaceri sau de baseball ori televiziune
sau de înghețarea salariiilor ori anchetele Senatului.
De aceea am plecat din America, să uit de astea.
Nu ești destul de american să faci față unei situații dificile.
- Spune-mi, cât timp a trecut? - Cât timp a trecut ce?
- De când ai fost în America. - Patru sau cinci zile.
- Și în Oregon. - Cu două zile înainte de asta.
Numește trei copaci cu frunze căzătoare care cresc în nord-vest.
Ești o fată foarte drăguță cu prea multă imaginație.
Ține-o tot așa și o să ajung la închisoare pentru ceva ce n-am făcut.
O s-o jefuiești pe mama sau pe altcineva?
- Pe altcineva! - Asta e drăguț. Mama te place.
Lady Kenton ar trebui să fie următoarea noastră țintă. Nu e pe lista ta?
Ar trebui să fie. Bijuteriile Kenton sunt faimoase. Îi cunosc vila.
- Pot să ghicesc următoarea replică. - Pisica are un nou pisoi.
- Când începem? - Nu vorbi așa.
- Îți lași amprentele pe mine. - Nu sunt Pisica.
De ce te urmărește poliția? Arată-mi lista aceea.
Vila aceea nu e de închiriat. E a familiei Sanford. Mă duc la o petrecere acolo.
Ai o strânsoare foarte puternică. Așa cum are nevoie un spărgător.
De aceea ai venit aici sus.
O să bem un cocteil la ora 8 și cinăm la 8.30 în apartamentul meu.
Vorbim despre asta acolo.
Nu pot veni. Mă duc la cazino și la un spectacol de focuri de artificii.
De la mine se vede mai bine.
Am deja o altă întâlnire.
Voi pune să te caute peste tot sub numele de John Robie, Pisica.
Ora 8 și nu întârzia.
- Nu am un ceas ca lumea. - Fură unul.
Scuzati-ma, nu am putut vorbi cu tine azi, dle Robie. Nu știam de noul tău nume.
Ma gandeam eu c-ai sa ai un motiv bun.
Ce făceai la vila Sanford?
Furnizez mâncarea pentru marea gală. Inspectam bucătăria.
Eu nu te întreb ce făceai tu acolo. Și tu te pregătești, nu?
Vor fi multe femei, bijuterii de lux.
- Exact momeala de care am nevoie. - Ceva la care Pisica nu poate rezista?
- Presupun că băieții tăi vor fi acolo. - Firește.
Au amenințat că îmi fac de petrecanie.
Sunt prea ocupați să facă așa ceva.
- Ține-i ocupați. - La revedere, Robie.
Cine era americanca aceea drăguță?
O aduci la restaurantul meu la cină?
- Nu diseară. Ne-a făcut un mic program. - În curând.
O zi buna. O zi buna.
Buna seara doamna. Buna seara.
Buna seara domnule. Noapte buna.
Dacă vrei să vezi focurile de artificii, e mai bine cu lumina stinsă.
O să vezi una din cele mai fascinante priveliști de pe Riviera.
- Mă refeream la artificii. - Nu m-am îndoit nici o clipă.
- N-am știut, după cum te-ai uitat la colierul meu.
Mori să îmi spui ceva despre el.
- M-am holbat la el? - Încerci să eviți să te uiți.
Pot să-mi torn un coniac? Vrei și tu unul?
Nu, mulțumesc. În unele seri nu e nevoie de băutură.
Nu ești nervos să te afli într-o cameră cu diamante, să nu le poți atinge?
Nu.
Ca un alcoolic în fața unui bar, în ziua alegerilor.
- Nu cunosc acest sentiment. - E-n regulă.
Ai studiat împărțirea, ți-ai calculat orarul,
ți-ai pus haine negre, pantofi cu talpă de crep, o frânghie, fața înnegrită.
Peste acoperișuri, jos spre apartamentul din dreapta... și fereastra e închisă.
Tot acel elan s-a transformat în frustrare. Tu ce ai face?
M-aș duce acasă, aș dormi.
Tu ce ai face? Lucrul excitant e în fața ta, dar nu poți ajunge la el.
Nestematele strălucind de cealaltă parte a ferestrei.
- Cineva adormit, respirând greu. - M-aș duce acasă, m-aș culca.
Nu ai folosi un tăietor de sticlă, pumnul, ca să obții ceea ce vroiai,
știind că e acolo și te așteaptă?
- Las-o baltă. - Băutura îți tocește simțurile.
Și dacă sunt norocos, o parte din auz.
Albastru-alb cu tușe de platină subțiri ca firul de păr.
Port același interes bijuteriilor ca și politicii, poeziei moderne,
sau femeilor care au nevoie de excitații stranii: nici unul.
Ține colierul acesta în mână și spune-mi că nu ești Robie Pisica.
John, ai de gând să jefuiești vila la care am fost după-amiază, nu-i așa?
Presupun că "jefuit" e arhaic. Ai spune "să golești"?
Nu te alarma. Știu să țin un secret.
- Te-a văzut vreun psihiatru? - Nu schimba subiectul.
Știu când e momentul ideal. Săptămâna viitoare e gala anuală a familiei Sanford.
Va fi acolo toată lumea bună. O să-ți obțin o invitație.
E un bal cu costume din secolul 18.
Vor fi bijuterii în valoare de mii de dolari.
Unii oaspeți stau până luni. O s-o facem împreună. Ce zici?
Comentariul meu ar fi tăiat de cenzură.
Renunță, John. Recunoaște cine ești.
Văd unde te uiți.
Uită-te, John. Ține-le.
Diamante, singurul lucru din lume căruia nu îi poți rezista.
Apoi spune-mi că nu știi despre ce vorbesc.
Ai avut vreodată o ofertă mai bună în întreaga ta viață? Una care are totul?
- N-am avut nici una mai nebună. - Doar atâta cât ești mulțumit.
Știi la fel de bine ca și mine că colierul acesta e o imitație.
Ei bine, eu nu sunt.
- Dă-mi-le înapoi. - Despre ce vorbești?
Dă-le înapoi. Bijuteriile mamei.
Nu le am.
Stai o clipă.
- Când s-a întâmplat? - Când dormeam.
- Să ne uităm. - Singurul loc de uitat e aici!
Servește-te.
Ți-a spus Francie ce s-a întâmplat?
Da, îmi percheziționează camera.
- Știa unde sunt bijuteriile mele. - Pot să mă caut în camera dvs?
Dacă servește la ceva. Ar trebui să chemăm poliția și pe director.
Mă lăsați să mă uit eu mai întâi?
Aș fi fericită dacă nu ai găsi nimic.
De ce spuneți asta?
Am obosit să le tot arborez. E interesant să fie furate.
Nu puteți pierde, atâta timp cât Hughson scrie cecul.
Aș fi nebună să adopt această atitudine dacă aș pierde.
De ce te-a suspectat Francie, dle Burns, un tăietor de lemne din Oregon?
Nu sunt deloc asta, dnă Stevens. Numele meu adevărat e John Robie.
Cu ani în urmă am fost hoț de bijuterii.
- Ce surpriză minunată! - Nu mă pot emoționa din cauza asta.
- Unde le țineați? - În valiză.
- Atenție la amprente. - Nu va fi nici una.
- Au luat totul? - Totul.
Francie trebuie să fi știut de tine.
A ghicit azi. Dormiți probabil foarte adânc.
Da.
A venit prin gura de aerisire.
Dacă nu ești dl Burns, de ce îți zici așa și nu...
- Care era celălalt nume? - John Robie. Dnă Stevens...
- Banda nu te lasă să devii om cinstit? - Banda e legea.
Mamă, nu vorbi cu el.
Nu atinge nimic ca să acoperi vreo urmă.
Nu există nici o urmă. A coborât prin gura de aerisire și a plecat tot pe acolo.
- Știi cum a ajuns aici. - Ai găsit ceva în camera mea?
- Bineînțeles că da. - Nimic de-al mamei tale.
I le-ai dat complicelui tău.
Dar hainele dlui Burns, americanul, au toate etichete franțuzești.
Am găsit asta: toată lumea de pe Riviera cu bijuterii care merită furate.
Ascultă ce spune despre noi.
La ce bun? Ești deja prins.
Am sunat la poliție și le-am spus cine ești și ce ai făcut în seara asta.
Totul? Probabil că asta i-a distrat pe băieții de la sediul central.
Nu îl cheamă Burns. E un hoț de bijuterii poreclit Pisica.
Ce face el aici acum dacă are deja marfa?
- Revine la scena crimei. - De când e iubirea o crimă?
Robie e un bărbat adevărat, nu ca nătăfleții cu care umbli.
- Mamă, după toate astea! - După toate astea pe naiba.
De ce crezi că ne-am mutat de atâtea ori? Tatăl tău era un escroc.
Dar unul șarmant. Acesta este unul și mai mare la toate nivelurile.
Mulțumesc.
A trebuit să călătoresc după tine, ca să țin la distanță de tine bărbați ca el.
Se pare că paznicul s-a distrat cel mai bine.
Ea nu știe ce face, eu știu.
Taci. Sunt jucăriile mele. Dacă mie nu-mi pasă, tu ce ai? Sunt asigurate.
Și acum, încotro ne îndreptăm?
Spre închisoare.
- Unde e? - Cine?
- John Robie? - N-am auzit niciodată de el.
Mamă, cartea pe care o citești e cu josul în sus.
Om fi noi în Franța, dar un om e nevinovat până i se dovedește vinovăția.
- Dovedit! - Asta n-o să fie greu.
John Robie e primul bărbat care nu cade pe spate din cauza ta.
Ne-a luat pe amândouă drept niște proaste, si stii asta.
Ar trebui să fii trimisă înapoi la școala particulară.
- Poate că ți-ar băga puțin mințile în cap. - E un hoț de nimic.
- Ție exact ce ți-a furat? - Mamă!
Stai jos să îți spun ceva despre viață și despre John Robie.
Stai jos înainte să te așez cu forța.
Pescuiești de trei zile?
Mai încet. Tot mai crezi că eu am comis jaful de la Stevens?
Da, până ai trimis după mine. N-ai risca tu să vin cu poliția.
Mulțumesc.
Ai stat ascuns. De ce ai ieșit la lumină?
- Am nevoie de ajutorul tău. - Eu am nevoie mai mult de al tău.
Șefii mei de la biroul din Londra...
Aș putea să îți rezolv o parte din probleme, poate pe toate.
- Ar însemna să sper prea mult. - Țin sub observație o vilă.
- Care anume? - Cea a cuplului sud-american.
Și altcineva o ține sub observație, dar n-am reușit să aflu cine.
- El te-a văzut pe tine? - Probabil.
Vreau să instalez o capcană sigură. Am nevoie de ajutorul poliției.
Eu nu îi pot aborda.
- De unde știi că va fi acolo? - Cineva i-a dat asta lui Germaine, servitoarea mea.
E în franceză. Ce scrie?
"Nu te apropia de vila familiei Silva. E noaptea mea de țipat, nu a ta."
- Cine i-a dat-o lui Germaine? - Era în coșul de cumpărături.
Convinge-l pe Lepic să trimită poliția la vilă curând după miezul nopții.
- Te duci acolo? - Bineînțeles.
Biletul acesta e o momeală pentru o capcană. Cineva vrea să te duci la vilă.
- Știu. - Posibil ca să te ucidă.
- O să vorbești cu Lepic? - E în regulă.
Dar dacă această Pisică nu apare,
s-ar putea ca poliția să te ia pe tine și lucrurile să iasă foarte prost.
Mai bine vin și eu ca alibiul tău.
Știu că obții asigurare la preț redus, dar de ce să fii nesăbuit?
Toată Philadelphia citește "The Bulletin".
Numai o clipă.
- Ce-i agitația asta? - Spărgătorul Pisică e mort.
John Robie?
Nu, un bărbat pe nume Foussard. Chelner la un restaurant.
Ar trebui să te apuci să exersezi cum să te scuzi în două limbi.
Ești sigur că Foussard era Pisica?
Nu avem nici un motiv să schimbăm povestea.
- Nu-i un răspuns direct. - Nu pot da un altul. Scuză-mă.
Încă o chestiune, Lepic. Iată un cec de 280.000 de dolari.
Asta înseamnă aproape 92 de milioane de franci. Deoarece ai ucis Pisica...
S-a sinucis, încercând să scape de justiție.
Am primit instrucțiuni să achit polița de asigurare a dnei Stevens.
Înclin să nu fac acest lucru dacă e iminentă recuperarea bijuteriilor. Este?
- Va dura. - Mai multe secole!
Am venit doar ca să te felicit în legătură cu captura ta.
Totul e bine când se termină cu bine. Ziarele au ce scrie, turiștii se pot relaxa.
Tu, Lepic, ți-ai făcut publicitate și ai primit laude de la Paris.
Toată lumea s-a ales cu ceva din asta, în afară de compania lui Hughson.
- Dar își pot permite. - Le-a redus patrimoniul.
Bietul Foussard. N-am bănuit nici o clipă că e el, un chelner de vinuri.
Om de familie, picior de lemn.
Nu știați? Sigur. Și l-a pierdut în timpul războiului. Asta e remarcabil.
Un bărbat cu un picior de lemn se cațără pe ziduri cu agilitatea unei pisici.
- E adevărat? - Cred că avea un picior beteag.
Ai dovedit bun gust nespunând acest lucru presei.
Mă duc la înmormântarea lui Foussard, să îi aduc un ultim omagiu.
Ah, și să mă uit la adevărata Pisică, va fi acolo torcând.
- Știi cine e adevărata Pisică? - Da.
- Spune-i comisarului. - Nu m-ar crede.
- Încearcă. - Ți s-ar părea greu de crezut.
Când o să prind Pisica cu o mână de diamante furate...
Ești în libertate datorită variantei prezentate de mine.
Dacă te prind pe vreun acoperiș, o să chem din nou reporterii.
Lepic, e tot ce vroiam să știu. La revedere.
- O afacere foarte nefericită, Robie. - Pentru că nu sunt eu în groapă?
Biata Danielle, simt o mare compasiune față de ea.
O să am grijă de ea.
Ce s-a întâmplat cu chestiile furate?
E un mister. Poliția s-a uitat peste tot.
- Într-o zi, o să apară. - Băieții îți datorează multe mulțumiri.
- Pentru ce? - Știi tu.
Pentru că ai riscat închisoarea ca să prinzi Pisica.
A, de aceea.
Dar nu ai nici un motiv să te plângi?
Poți să fii un pic mai concret?
Americanca, cum o cheamă?
Francie Stevens, ea e aceea?
Ce noroc.
O femeie frumoasă care te iubește, bogată cum nici nu visezi.
- Eu am vise foarte bogate. - Când te duci în America?
Nu știam că mă duc.
Faci o mare greșeală dacă nu te însori cu ea
și nu te întorci în țara ta natală.
Să vorbim despre asta la gala Sanford, între îndatoririle tale culinare.
- Nu ești invitat. - O să fiu.
- Ce costum o să porți? - Ceva să te uimească.
Succes.
Ucigașule! Din cauza ta a murit!
Pleacă! Pleacă de aici! Ucigașule, "voleur", asasinule!
John?
- N-o să-mi accepți scuzele? - Nici vorbă, sunt sigur că îți pare rău.
Știi că îmi pare. Habar n-am avut ce aveai de înfruntat.
Ce planuri ai acum?
- De ce acum? - Acum că spărgătorul a murit.
Foussard nu e Pisica. Omul avea un picior de lemn.
- N-a încercat el să jefuiască o vilă? - A încercat să... mă omoare.
- De ce? - Eram prea aproape de Pisică.
- Cine l-a ucis? - Dacă aflu, o să te anunț.
- La revedere, Francie. - John, de ce te agiți?
- Adevărul e un hobby de-al meu. - Lasă-mă să te ajut cu ceva.
Nu, mulțumesc. Ți-ai cerut scuze. Să revenim la ignorarea reciprocă.
Dle Robie, cred că am greșit în ce te privește. S-ar putea ca și tu să greșești.
Ei bine, nu se știe niciodată.
- Iartă-mă... - N-o să te iert!
Sunt îndrăgostită de tine.
- E ridicol ce spui. - Este?
- Pentru tine, cuvintele sunt o joacă. - Erau o joacă.
- O să-ți fac o ofertă echitabilă. - Nu știu dacă o pot onora acum.
Obține-mi o invitație la familia Sanford.
- Nu poți merge fără costum. - Tu ce porți?
Ludovic al XV-lea. Mama și cu mine le-am luat de la Paris.
Îți telefonez peste o zi sau două.
Te întrebi probabil de ce vreau să merg.
Am o idee.
M-am gândit că poate ți-ar plăcea să vezi un spărgător adevărat în acțiune.
O să fie periculos?
Nu pentru turiști.
Am intrat! Orice bărbat fără o doamnă la braț nu poate fi decât un polițist.
- Nervilor mei le-ar prii o băutură. - Nervilor tăi și mamei tale!
Uite-i, comisarul Lepic și unul din oamenii săi.
Peruci, pantaloni largi și picioare plate. Haideți.
Pastilele mele de inimă! Nu pot bea șampanie fără pastilele mele.
- Unde crezi că le-ai lăsat? - În camera noastră. Sunt în poșeta mea.
- Fii drăguț, John, și adu-mi-le. - Bineînțeles. Cu mare plăcere.
- Mamă! - N-am spus decât...
N-are importanță ce ai spus.
Mulțumesc, dragă.
Dansăm?
Mai aveti sampanie ? Sigur, doamna.
Mergi si uita-te pe fereastra.
Ei bine, sper că biroul de la Londra apreciază ce am făcut pentru ei.
Mă dor groaznic picioarele.
Mama s-a purtat ca o adevărată actriță.
Și-a jucat rolul bine. Pastilele de inimă!
Nu am crezut că planul tău o să meargă, Francie. Dar a mers.
M-am gândit că tu ai fost când a murit tatăl tău. Mereu ai alergat pentru el!
Coboară!
Coboară sau vom fi nevoiți să te împușcăm!
- Nu e el Pisica! - Ce face pe acoperișul acela?
- Treaba ta. - Nu cred decât ce văd.
- Împușcă-l și o să... - Robie e unde știam că o să fie.
Nu e singur acolo sus.
- Trage-mă în sus! - Nu țipa, mă face nervos.
- Atunci dă-mi drumul. - Cum vrei tu.
Ai o sală plină de spectatori. Începe spectacolul.
- Ce spectacol? - Spune-le cine e cu adevărat cine.
Te rog, s-ar putea să alunec.
- Te pot ține 30 de secunde. - Am făcut-o pentru tatăl meu.
E foarte bine, dar eu știu deja. Spune-le celor de jos.
- Te ucid când ajung sus. - Acum spune-le.
Am lucrat pentru tatăl meu. Te rog, acum!
- Tatăl tău e mort. Pentru mai cine? - Asta e tot.
Încep să mi se desfacă degetele.
Spune-le cine a spus la cale totul? Cine știa totul despre mine? Hai!
- Bertani a fost în spatele acestui lucru. - Le spui lor, amintește-ți.
- Bertani a fost în spatele acestui lucru. - Așa e.
Te rog, am să mor.
- Cine te-a adus aici? - Poliția.
Te-am fi ajuns dacă nu mi s-ar fi prins rochia în schimbătorul de viteze.
- Am vrut doar să îmi iau la revedere. - Cât de repede ai putut.
- Nu ți-am mulțumit? - În mod politicos.
Ai plecat în așa mare grabă că aproape ai fugit!
Aveam de lucru aici sus.
Ți-a fost frică să admiți că nu poți face totul singur?
Ai nevoie de ajutorul unei femei bune.
Nu ești un lup singuratic, așa cum te crezi.
Bina, fără tine n-aș fi reușit. Aveam nevoie de ajutorul unei femei.
Presupun că nu sunt un lup singuratic, așa cum credeam, Francie.
Am vrut doar să aud cum spui asta. Mulțumesc.
- La revedere. - La revedere.
Deci aici locuiești. Mamei o să-i placă nespus aici sus!
Traducerea și adaptarea: Dana Cotruță